Tartu Ülikool
Semiootika osakond

Gaius Valerius Catullus

REFERAAT

Koostaja: Kaarel Kallas

Tartu 2005

Sisukord
Sisukord	2
1.Sissejuhatus	3
2.Poliitiline olukord Roomas	3
3.Rooma kirjandus	3
4.Catulluse elulugu	4
5.Catulluse looming	5
5.1 Armastuslaulud	6
5.2 Invektiivid ja epigrammid	7
5.3 Pikemad palad	7
6. Catulluse mõju	8
7. Kokkuvõte	8
Kasutatud kirjandus:	10

1.Sissejuhatus
Catullus oli üks rooma kirjanduse nn. kuldse ajastu silmapaistvaid luuletajaid. Tema elu jäi kahjuks lühikeseks ja sellest on teada üsna vähe, kuid tema meisterlikult kirjutatud luuletused, mille tähtsaimaks osaks oli tema ja ta armastatu Lesbia keeruliste suhete kirjeldamine, on ühed antiik Rooma tähtsaimad, olles vormilt meisterlikud ja sisult täpsed ning suurejoonelised. Peale ta loomingu taasavastamist 14. sajandil on Catulluse päralt üsna tähtis koht kirjandusloos.
2.Poliitiline olukord Roomas
Catulluse agses Roomas, 1. sajandi e.Kr esimesel poolel oli poliitikas üsna segane olukord. Sajandi alguses õõnestas väepealik Mariuse sõjaväereform, mis tähendas palgaarmee loomist, vabariigi alustalasid. Kui varem olid riigisisesed vastuolud tulenenud peamiselt patriitside ja plebeide vahelistest tülidest, siis nüüd püürdus raskuskese võimu ihkavate väejuhatajate poole. Kõige pealt suutis 82. aastal e.Kr lühikeseks ajaks Roomas oma ainuvõimu kehtestada väepealik Sulla, peale teda tõusid aga esile Crassius, Pompeius ja Caesar. Esialgu moodustasid nad triumviraadi, kolme mehe liidu, kuid peale Crassiuse surma puhkes Caesari ja Pompeiuse vahel kodusõda. Caesar purustas Pompeiuse väe ning Pompeiuse tapsid ta endised poolehoidjad, Caesarist sai aga Rooma riigi ainuvalitseja. 44. aastal e.Kr Caesar tapeti senati istungil ning puhkes taas kodusõda, seekord Antoniuse ja Octavianuse vahel. (Piirimäe 1998: 172-173)
3.Rooma kirjandus
Rooma kirjandus on oma nime saanud Rooma linnalt nagu ka terve kultuur tervikuna. Linn ise oli algselt latiini hõimu keskuseks ning nende keel – lingua Latinia – ladina keel sai Rooma kirjanduse ning sealt läbi terve impeeriumi kirjanduskeeleks, milles kirjutasid ka Roomast kaugel elavad kirjamehed. Kuna rooma kirjandus võttis eeskujuks kreeka kirjanduse viie aastasaja kogemuse, siis üldiselt arenes rooma kirjandus välja kohe kirjalikuna. Kreekas oli areng suulisest sõnakunstist kirjalikuni olnud loomulikult pikem. Hoolimata sellest, et roomlased tunnistasid kreeklaste paremust kirjandusvallas ning tunnistasid ka ise neid oma eeskujudena, siis suutis rooma kirjandus kujuneda siiski rahvuslikuks ning omanäoliseks. Lisaks pidasid roomlased end üldiselt paremaks näiteks sõjakunsti ja valitsemise vallas. (Unt 1997: 46-47 )
Rooma kirjandusloos on eristatavad viis perioodi (Unt 1997: 47): 
Esimene – kuni 3. sajand e.Kr. Sel ajal olid kirjapanekud üsna harv nähtus, tegeleti rahavaloomingulise sõnakunstiga. 
Teine – 3.sajandi teine pool kuni 2. sajand ehk arhailine ajajärk. Sel ajal kujunesid Kreeka kirjanike eeskujul välja žanrid ning sai alguse kõnekunst, loodi eeposeid, tragöödiaid ja komöödiaid. 
Kolmas – 1.sajand e.Kr ehk rooma kirjanduse kuldne ajajärk. Sajandi esimesel poolel kirjutasid Catullus ja Lucretius silmapaistvaid luuletusi, tänu Cicerole ja Caesarile jõudis kõrgtasemele proosa. Sel ajal formeerus kirjanduskeel ning arenesid välja kirjanduslikud stiilid. Sajandi teisel poolel tegutsesid Vergilius, Horatius ning Ovidus – samuti silmapsistvad luuletajad. 
Neljas – 1. ja 2. sajand p.Kr nn. hõbedane ajajärk, mille olulisimad kirjandustegelased olid Seneca, Petronius, Martialis, Juvenalis ja Tacitus. 
Viies – hilisie impeeriumi aeg, mis kestis kestis kuni keskajani, peale mida ladinakeelne kirjandus kestis edasi eelkõige kristliku kirjandusena.
4.Catulluse elulugu 
Gaius Valerius Catullus elas 1. sajandil e.Kr. Ta sündis Veronas 87. aastal ning suri umbes 54. aastal e.Kr. On andmeid, nagu oleks ta surnud juba 58. aastal e.Kr, kuid neid võib pidada ekslikeks, kuna tema olulisimad luuletused on kirjutatud umbes 55. aastal e.Kr Roomas peale mida ta paari aasta jooksul ka suri. Lisaks on andmeid selle kohta, et 57 aastal e.Kr külastas ta Bitüüniat. Selle kohta, et Catullus kindlalt noorena suri on tõendeid ka teise tolleaegse tuntud luuletaja, Ovidiuse, töödes. (Mulroy 2002: xi)
Catulluse eluloost on teada üsna vähe, ta enda sõnadest võib järeldada, et ta pere oli jõukal järjel ja edu oli toonud majandustegevus mitte kõrge poliitiline staatus Roomas. Tänu oma isa sidemetele, kes olla olnud isegi Caesariga tuttav, pääses ta siiski Rooma kõrgemasse seltskonda. Lisaks kõrgseltskonna noortele veetis ta aega ka koos kirjanduslikes ringkondades, kes moodustasidki koos ta venna ja armastatuga tema suhtlusringi. (Albrecht 1997: 335, 337)
Seoses kehvenenud majandusliku olukorra ja isikliku elu probleemidega rändas ta koos preetor Memmiuse saatjaskonnaga 57. aastal Väike-Aasiasse Bitüüniasse, mis alles hiljaaegu oli saanud Rooma provintsiks. Majanduslikku edu see reis endaga kaasa ei toonud ja Catullus läks Rooma tagasi. Siiski võib oletada, et Bitüünias käik andis talle mingit inspiratsiooni ta luuletuste jaoks. (Kleis 1980: 174)
Catullusele kuulusid mõisad Tiburis ja Garda järve ääres, seega võib arvata, et majandusraskused, mis Catulluse Bitüüniasse viisid ei olnud eriti tõsised ja keskmise inimesega võrreldes oli Catullus ikkagi väga jõukas. (Albrecht 1997: 335)
Enne Bitüüniasse minekut oli ta Roomas liitunud neoteerikutega -  noorte luuletajate rühmaga. Neoteerikud olid oma eeskujuks võtnud Aleksandria hellenistlikud luuletajad, kelle eeskujul viljeldi väikevormides õpetatud luulet. Nende eripära on ka see, et nad seadsid oma luules olulisele kohale mõttemängu nii et igas luuletuses pidi lisaks autori haritusele ilmema ka tema leidlikkus ja teravmeelsus. (Kleis 1980: 175)
5.Catulluse looming
Teadaolevalt on säilinud kokku 116 Catulluse kirjutatud luuletust, mis avastati Catulluse kodukohast Veronast 14. sajandil vana koli hulgast. See, et Catullused teosed vahepeal kaduma olid läinud võis tuleneda sellest, et kui 2. sajandil hakkasid kirjutajad vanu papüürusele kantud käsikirju ümber kirjutama, peeti ilmselt Catulluse luulet noorematele lugejatele sobimatuks ja otsustati jätta see kõrvale. (Mulroy 2002: ix) 
Catulluse säilinud loomingut jagatakse kolmeks osaks (Rooma kirjanduse antoloogia 1971: 606): 
5.1 Armastuslaulud
Esimeseks ja kõige olulisemaks osa ta luulest on armastuslaulud, mis on pühendatud Lesbiale. Lesbia varjunime all mõtleb Catullus arvatavasti rahvatribuun Publius Clodius Pulcheri õde ja senaator Metulluse abikaasat Clodia Metellit. Siiski pole see täiesti kindel ning võimalik, et Lesbia identiteet pole ka eriti oluline, kuna miks muidu oleks Catullus ta pärisnime pseudonüümiga asendanud. Clodiasse oli muuseas armunud ka kuulus kõnemees Cicero, kes oli samal ajal ka Clodiuse poliitika tuline vastane. Catulluse Lesbiale pühendatud luule on alguses rõõmsatooniline, kuid hiljem muutub nukraks ja kohati isegi raevukaks. Põhjuseks ilmselt Clodia üsna vabad elukombed, mida lisaks Catullusele oli loomulikult märganud ka Cicero, kes eraldi märkis ära Clodia kergemeelsust. Cicero õhutas ka kuulujutte, et Clodia ja Clodiuse vahel oli intiimsuhted. Kord olla Cicero kutsunud Clodiust Clodia abikaasaka ja siis kiiresti vabandanud öeldaes, et tal läheb see kogu aeg sassi. Üsna heitlik armulugu Clodiaga oli ka Catulluse Bitüüniasse mineku üks põhjuseid. Irooniline on seejuures tõsiasi et Catulluse poeemide järgi võib järeldada, et ka tal endal oli Clodia kõrval üsna ohtralt intiimsuhteid. Lisaks kolmele mainitud naisterahvale – Ipsithilla, Ameana ja Auflenia – on Catullus kirjutanud päris mitu luuletust ka kellestki Juventuse nimelisest noormehest. (Mulroy 2002: xii, xvii)
Catulluse lembeluule värsid on siirad ning liigutavad ning nende vorm on laitmatu. Nende sisu muutub koos suhete arenemisega Clodia vahel, kus kõik algab õnnega esimesel kohtumisel ja armumisel ning jätkub tülide ja lahkuminekute ning taas ära leppimistega. Kõik lõppeb Catulluse jaoks, kui ta mõistab, et Clodia on talle truudusetu ning suhe temaga saab lõppeda ainult haigetsaamisega. Sellises seisus soovib Catullus kõigest hingest vabaneda selle naise mõju alt, kellega koos olemine on tema jaoks segu vihast ja armastusest ning kõike seda kirjeldab ta oma armastusluuletustes. (Kleis 1980: 174-175)
Catulluse ja Clodia suhte hilisema osa ajal sureb Catulluse vend, mis Catullusele mõjus päris rängalt ning pani ta arvama, et ta ei suuda enam armastusluulet kirjutada. Kuna pole teada, millises järejekorras Catulluse säilinud luuletused kirjutatud on, siis on võimatu öelda, kas Rooma naastes Clodia ja Catullus jätkasid oma suhet või mitte. See lisab tänapäevasele lugejale teatava müstilisuse aura, kuna lahtine lõpp jätab võimaluse ise mõelda, kuidas kõik võis juhtuda. Lisaks kirjutas Catullus ka nende inimeste kohta, keda ta pidas oma konkurentideks Clodia armastusele. (Mulroy 2002: xvii)
Catulluse loomingu juures on tähelepanuväärne ka see, et kui seni oli Vana Rooma käitumisnormide kohaselt armastus küllaltki tühise tähtsusega, siis Catullus kujutab seda oma luules hoopis suurejoonelise ja inimest ülistava tundena. (Kleis 1980: 174-175) Catulluse juures on uudne ka see, et ta on esimene rooma luuletaja, kes kasutab mõnda kreeka meelika stroofi – Sappho stroofi. (Rooma kirjanduse antoloogia 1971: 607)
5.2 Invektiivid ja epigrammid
Teine osa Catulluse luulest on invektiivid – ründavad pilkelaulud – ja epigrammid. Need on kõik suunatud inimeste vastu, kes Catulluse jaoks on ebasümpaatsed olgu nad siis poliitikud, ärimehed või poeedid, kelle loomingut Catullus ei hinda. Üks olulisimaid pilkealuseid on Catulluse jaoks Caesar ja tema lähikondlased, kelle vastu suunatud süüsdistused on peamiselt poliitilist laadi. Siiski ei saa pidada kõiki tema epigramme õelateks, kuid kui Catullus oli otsustanud kellegi kohta midagi kehva öelda, siis oli ta alati väga terav ja halastamatu. (Rooma kirjanduse antoloogia 1971: 606)
5.3 Pikemad palad
Kolmas osa ta loomingust on pikemad palad. Ta on kirjutanud kaks epitalaamioni (pulmalulu), kaks pisieepost ja tõlkinud Kallimachose “Berenike juuksekihara”. Catulluse pikemad teosed kuuluvad peamiselt aleksandria stiilis “õpetatud” luule hulka. “Berenike juuksekihara” originaali katkendite järgi võib näha, et Catulluse tõlge oli meisterlik. Pikematest teostest olulisimaks saab pidada aga heksameetreis kirjutatud epüllioni pealkirjaga “Peleuse ja Thetise pulmad”. Selle loomisel on märgata hellenistlikud eeskujud, tähelepanuväärne on ka see, et pulmale enesele on pühendatud üsna pisike osa teosest – peamiselt kirjeldab Catullus meeleoludele ning psühholoogilistele motiveeringutele, pikalt on kirjeldatud ka noorpaari kingitusi ja müüdile Ariadnest, mis oli kujutatud pulmasaali kaunistaval vaibal. (Kleis 1980: 176)
Kuna juba mõned aastad enne oma surma suutis Catullus saavutada Roomas teatud tuntuse, siis kasutas ta seda ära, et rünnata Caesarit, kelle poliitilised vaated ei olnud talle vastuvõetavad. Vastuolud siiski lahenesid ning Catullus ja Caesar leppisid omavahel ära , mida tolleaegsed ajaloolased esitasid kui näidet Caesari suuremeelsuse kohta. Teada on ka, et Caesar armastas teinekord aega veeta Catulluse suguvõsale kuulunud lossis Verona lähistel. (Mulroy 2002: xxvi)
6. Catulluse mõju
Seoses oma tuntusega algas ka Catulluse mõjukus üsna varakult. Tema kaasaegne, Cornelius Nepos, kellele Catullus oli ühe poeemi pühendanud, ülistas teda. Ka poeet Varro viitas tema epitalaamionidele ja Virgiluse lugu Didost oli kirjutatud Catulluse Aridane müüdi kirjeldusele tuginedes. Hilisemal ajal on Catulluse loominguga tutvunud näiteks Petrarca, kes küll Catullust endale otseseks eeskujuks ei võtnud. Kuna vahepeal oli Catulluse looming pikaks ajaks ära unustatud, siis seetõttu ei olnud loomulikult ka tema mõju kuni ta loomingu taasavastamiseni eriti suur. (Albrecht 1997: 352-353)
20.sajandil võib rääkida lausa Catulluse taassünnist. Tema mõjutustel on sündinud mitmed Carl Orffi teosed ning teda on kasutanud Thornton Wilder, Wolfgang Fortnier, Ildebrando Pizzetti ja Alexander Blok. Kuigi tema pisut sündsusetumad luuletused kuuluvad tänini tema loomingu tundmatusse osasse, siis on arvata, et nüüd, 21. sajandi alguses, leiavad ka nemad omale lugeja. (Albrecht 1997: 355)
7. Kokkuvõte
Catulluse elu jäi küll üsna lühikeseks, kuid siiski oli see üsna värvikas. Tänu oma isa sidemetele sai ta suhelda nii Rooma kõrgseltskonnaga, käies läbi samal ajal ka noorte luuletajate ning kirjanikega. Ta jõudis armuda teise mehe abikaasasse, pühendada talle palju suurepäraseid luuletusi ning samal ajal olla talle truudusetu. Tema tuntus omal ajal tagas talle piisava mõjujõu, et kritiseerida Caesarit ning tema halastamatud värsid tegid selle kriitika veel mõjusamaks.
Hoolimata sellest, et kogu Catulluse looming oli tuhandeks aastaks unustusehõlma vajunud, on seda peale taasvastamist peetud Rooma kirjanduse kuldajastu üheks väljapaistvaimaks saavutuseks, mis on mõjutanud ja inspireerinud ka mitmeid tänapäevaseid kultuuritegelasi.

Kasutatud kirjandus:
1.	Albrecht, Michael von “A history of Roman literature : from Livius Andronicus to Boethius : with special regard to its influence on world literature. Volume 1” Leiden, E.J.Brill 1997
2.	Kleis, Rihard “Antiikkirjanduse ajalugu” Tallinn, Valgus 1980
3.	Mulroy, David “The Complete Poetrty of Catullus : Translated and with commentary by David Mulroy” Wisconsin, The University of Wisconsin Press 2002
4.	Piirimäe, Helmut ”Inimene, ühiskond, kultuur. I, Vana-Idamaad, Vana-Kreeka, Vana-Rooma : XI klassi ajalooõpik” Tallinn, Koolibri 1998
5.	Torpats, Ülo (toimetaja) “Rooma kirjanduse antoloogia” Tallinn, Eesti raamat 1971
6.	Unt, Jaan, Haljand Udam, Märt Läänemets, Aili Kiin “Muistne kirjandus : õpik keskkoolile” Tallinn, Koolibri 1997